Dobar/jako dobar horor.
Malo sam čitao temu i što inače ljudi zamjeraju ovom filmu na netu. To su uglavnom nerealne borbe, nerazvitak likova i tako. Ne znam za vas, ali meni je u horor filmu gluma i nerealnost odavno postalo neavžno. Pogotovo gluma. Časti izuzetcima (The Shining, Alien, The Changeling, Let the Right One In).
Nerealnost mi ne smeta kad je smještena u horor sa nerealnom radnjom/stvorenjima/ubojicama. The Descent ima realnost, ali gubi kad se pojave oni mali ljigavci. Postupci ženskih likova to jest borbe su meni nerealne. Ne pušim da se ženska osoba, a i muška može tako tući u zatvorenom prostoru, klaustrofobija i to još protiv stvorenja koja nikad nisu vidjeli. Pa i da je jebeni Mirko Filipobić i da NE ZNA što mu se sprema. Pa jebem ti, kakav je to šok za tijelo, a njih ima više. Mali brzanci kad te napadnu
To sam sad malo secirao što je loše, ali u ukupnom dojmu meni to ne smeta. Svi smo ljubitelji slasher filmoba, jel tako? E pa upravo u slasher filmovima imamo najgluplje postupke likova i u većini slučajeva nam ne smeta. 95% slashera ima nerealne scene, ali su to filmovi sa šarmom, čistom zabavom i maštovitim ubojstvima. Zato ih i volimo.
Poanta cijelog ovog teksta je da se u horor filmovima treba gledati oni najbitniji sastojci. Atmosfera u The Descentu? Check. Klaustrofobija u The Descentu? Check. Ostalo može biti bitno, ali kad imam ova dva sastojka u horor filmu i to dobro spojena, ne može se fulat.
"You'll Enjoy Mr. Barlow. And He'll Enjoy You!"